ГДЗ Українська мова 9 клас. Підручник [Ворон А.А., Солопенко В.А.] 2017
Вправа 295
а) ті, що пишуться разом: Зупинився побіля яблуні, зробив заради рідних, зупинився посеред класу, задля дитячої витівки, незважаючи на негоду.
б) ті, що пишуться через дефіс: із-за крутих схилів, з-посеред вагомих слів, видніється з-над гір, з-поміж багатьох обов’язків.
в) ті, що пишуться окремо: на відміну від прямокутника, згідно з розпорядженням, за допомогою усмішки, відповідно до статуту:
Вправа 296.
1. Людина родиться для щастя й для радості, і бореться вона, і діє во ім'я щастя, (тут. тільки єднальні сполучником)
Розцвітає людина в щасті, а не в журбі, в світлі, а не в темряві й ненависті, в сім’ї, а не в розлуці, і ніколи не в неволі (єднальні сполучники й, і протиставний - а)
2 Чи то у спеку, чи в мороз у хугу, чи у зливу, у даль ми йдем, де б не прийшлось, спішим у путь, щоб нам добуть зорю свою щасливу (роздільний сполучник чи).
Вправа 297.
1. Гори востаннє засвітилися легким ажурним золотом, немов були зіткані з багрянистих суцвіть (порівняльний). [ ], немов (...).
2 Чим вище дерево, тим корінь глибше, щоб буря не зламала (мети). Чим (.. ), тим [...], щоб (...).
3. Якби я турбувався лиш про себе, вже б онімів давно від самоти (умови). Якби (...), і), 4. Розквітло нове життя, так що старому нема вороття (наслідкові). [ ], так що ( ).
5. Ви чуєте, як дзвонить колос у вікна повечірніх зір? (порівняльний). [ ], як ().
6. Хоч зима за вікном, а серце сповнене весною (протиставний). Хоч ( ), а [ ].
7. Ні! Світлу відчиняймо брами до наших молодих садів, бо правда — в нас, бо правда — з нами, бо з нами сонце всіх віків! (пояснювальний). [ ], бо ( ), бо ( ), бо ( ).
Вправа 298.
1. Якби мені дістати струн живих, якби той хист мені, щоб грать на них, потужну б пісню я на струнах грала.
2. Як би я тепер хотіла в золоте човенце сісти і далеко на схід сонця золотим шляхом поплисти (3 те. Лесі Українки).
3. Ліс стоїть мовчки, проте смереки шепчуть щось (О. Кобилянська).
4. Співай же зі мною про те, як весною усе відживається знов.
5. Ніч мине, як вже не раз минала, —тож недарма темрява тремтить.
6. То ж сіль землі, то ж сила молода ішла на смерть, на згубу неминучу (3 те Лесі Українки).
Вправа 299.
а) ті, що пишуться разом: Якраз отримав, хтозна про який слід, немовби зайшов у ліс, деколи сумую, чимшвидше приготуй обід, не злякався нітрохи, щонайкращі відповіді.
б) ті, що пишуться через дефіс: допоможи-но зараз, казна-звідки прийшла, хтозна-чого наговорив, вирушив-таки у подорож, будь-який дослід, розкажи-бо про сади.
в) ті, що пишуться окремо: хтозна про який слід, де про що загадали б, ні про який витвір, помилився ж таки не вперше.
Вправа 300.
1. Кує зозуля. Б'є молоточком у кришталевий великий дзвін — «ку-ку! Ку-ку!» — і сіє тишу по травах (М. Коцюбинський).
2. Ніжно так, ласкаво, немов вибачаючись, полощуться об гальку дрібні хвилі — немає їх, немає, а потім так несміливо — хлюп-хлюп-хлюп... (Ю. Збанацький).
3. Скажи, будь ласка, хоч словечко, озвись до мене, ненько (Нар. творчість).
4. На добраніч, кохана діброво! До побачення, сонечко ясне (Б. Самійленко).
5. Ануте, хлоп'ята, на байдаки! Море грає — ходім погуляти (Т Шевченко).
6. «О-о-о!» — виривається те саме «о», але в мене то радіє, то журиться, то не йме віри, то віднікується, то дивується (М. Стельмах).
ГДЗ Підручник Українська мова 2017 Світоч Ворон Солопенко
Якщо помітили в тексті помилку, виділіть її та натисніть Ctrl + Enter
а) ті, що пишуться разом: Зупинився побіля яблуні, зробив заради рідних, зупинився посеред класу, задля дитячої витівки, незважаючи на негоду.
б) ті, що пишуться через дефіс: із-за крутих схилів, з-посеред вагомих слів, видніється з-над гір, з-поміж багатьох обов’язків.
в) ті, що пишуться окремо: на відміну від прямокутника, згідно з розпорядженням, за допомогою усмішки, відповідно до статуту:
Вправа 296.
1. Людина родиться для щастя й для радості, і бореться вона, і діє во ім'я щастя, (тут. тільки єднальні сполучником)
Розцвітає людина в щасті, а не в журбі, в світлі, а не в темряві й ненависті, в сім’ї, а не в розлуці, і ніколи не в неволі (єднальні сполучники й, і протиставний - а)
2 Чи то у спеку, чи в мороз у хугу, чи у зливу, у даль ми йдем, де б не прийшлось, спішим у путь, щоб нам добуть зорю свою щасливу (роздільний сполучник чи).
Вправа 297.
1. Гори востаннє засвітилися легким ажурним золотом, немов були зіткані з багрянистих суцвіть (порівняльний). [ ], немов (...).
2 Чим вище дерево, тим корінь глибше, щоб буря не зламала (мети). Чим (.. ), тим [...], щоб (...).
3. Якби я турбувався лиш про себе, вже б онімів давно від самоти (умови). Якби (...), і), 4. Розквітло нове життя, так що старому нема вороття (наслідкові). [ ], так що ( ).
5. Ви чуєте, як дзвонить колос у вікна повечірніх зір? (порівняльний). [ ], як ().
6. Хоч зима за вікном, а серце сповнене весною (протиставний). Хоч ( ), а [ ].
7. Ні! Світлу відчиняймо брами до наших молодих садів, бо правда — в нас, бо правда — з нами, бо з нами сонце всіх віків! (пояснювальний). [ ], бо ( ), бо ( ), бо ( ).
Вправа 298.
1. Якби мені дістати струн живих, якби той хист мені, щоб грать на них, потужну б пісню я на струнах грала.
2. Як би я тепер хотіла в золоте човенце сісти і далеко на схід сонця золотим шляхом поплисти (3 те. Лесі Українки).
3. Ліс стоїть мовчки, проте смереки шепчуть щось (О. Кобилянська).
4. Співай же зі мною про те, як весною усе відживається знов.
5. Ніч мине, як вже не раз минала, —тож недарма темрява тремтить.
6. То ж сіль землі, то ж сила молода ішла на смерть, на згубу неминучу (3 те Лесі Українки).
Вправа 299.
а) ті, що пишуться разом: Якраз отримав, хтозна про який слід, немовби зайшов у ліс, деколи сумую, чимшвидше приготуй обід, не злякався нітрохи, щонайкращі відповіді.
б) ті, що пишуться через дефіс: допоможи-но зараз, казна-звідки прийшла, хтозна-чого наговорив, вирушив-таки у подорож, будь-який дослід, розкажи-бо про сади.
в) ті, що пишуться окремо: хтозна про який слід, де про що загадали б, ні про який витвір, помилився ж таки не вперше.
Вправа 300.
1. Кує зозуля. Б'є молоточком у кришталевий великий дзвін — «ку-ку! Ку-ку!» — і сіє тишу по травах (М. Коцюбинський).
2. Ніжно так, ласкаво, немов вибачаючись, полощуться об гальку дрібні хвилі — немає їх, немає, а потім так несміливо — хлюп-хлюп-хлюп... (Ю. Збанацький).
3. Скажи, будь ласка, хоч словечко, озвись до мене, ненько (Нар. творчість).
4. На добраніч, кохана діброво! До побачення, сонечко ясне (Б. Самійленко).
5. Ануте, хлоп'ята, на байдаки! Море грає — ходім погуляти (Т Шевченко).
6. «О-о-о!» — виривається те саме «о», але в мене то радіє, то журиться, то не йме віри, то віднікується, то дивується (М. Стельмах).